Mamma sa att jag skulle bli nåt stort.
"De ska få se", brukade hon säga.
Det är lustigt att tänka på det nu.
Säg mitt namn.
Tidvattnet är lägre än vanligt.
Enligt mödrarna i stan har hon alltid varit lite galen.
Även innan barnen dog.
Det är en lögn.
Sanningen är att kvinnorna föraktar mamma.
Och varför inte?
De klär sig alla i svart.
De vägrar skaffa fler barn.
Så den första som klär sig färggrant
är stans värsta mamma.
Tja...
Mamma klär sig i rosa.
Som 11-åring ville jag gifta mig med Soraya.
Varje dag i sex år bad jag om mod att prata med henne.
Men det gjorde jag aldrig.
Så hon gifte sig med nån annan.
Sorayas man var lärare
men han dog i vågen
med min bror Tigo och resten av klassen.
Min bror älskade att vässa pennor
så om han hade varit duktig lät mr Diaz honom vässa en penna.
Ibland tänker jag på när vågen kom.
Hoppas att det gick fort.
Att de var oförberedda.
Jag hoppas att Tigo vässade sin penna.
"Fiskarna i floden skall dö
och floden ska stinka."
Fader Douglas flyttade hit några år innan vågen och alla älskade honom.
När folk slutade skaffa barn
försökte han hjälpa dem att gå vidare.
Inte i dag, fader.
Det fungerade inte.
Kan ni ge honom nattvardsbröd?
Nej, Bigo. Det går inte.
Vänta lite.
I Faderns, Sonens och den heliga Andes namn.
Tack. Tack, fader.
-Kan jag ger er nåt, fader? -Lite vatten, tack.
Rosita? God morgon.
-Fader Douglas. -Ja.
-Hur mår du i dag? -Bättre.
Du ser ut att må bra.
Jag tog med nåt till dig.
-Ni kom i håg. -Ja.
Herre, jag är inte värd att du går in under mitt tak.
Men säg bara ett ord så blir jag frisk.
-Så blir jag frisk. -Rosita, Kristi kropp.
Amen.
-Fader. -Ja?
Tror ni att jag får träffa barnen?
Jag vet att du får det.
Men inte än. Se till att vila nu.
När vännerna flyttade till stan
var det bara en tidsfråga innan Gabriel också skulle det.
Vi undvek ämnet i flera månader.
Men så en dag sa jag att han borde åka.
Det var första gången jag såg honom gråta.
Vad fan är det där?
Det är min överlevnadsutrustning.
Jag har allt jag behöver här. Hjälp mig med den.
Tänker du gå till stan så där?
Jag ska visa nåt.
Drog du den ända hit?
Nej.
Har du lagat den?
Du sa ju att den var slut.
Det tog mig några veckor.
Så kul. Grattis.
-Det är... -Jag tänkte att du kan behöva den.
-Va? -Du får den. Till din resa.
-Lägg av, det var din pappas. -Nu är den din.
Ingen här använder den. Jag vill att du tar den.
-Hola, Gabriel. -Hola, Padre.
När åker du i morgon?
Jag vet inte. När jag vaknar.
Åk inte utan att ta farväl.
-Nej, fader. -Bra.
Fidelia.
Hur är det med dig?
Tittar man för länge bränns det i ögonen.
Får jag?
No storm can shake
My inmost calm
While to the rock I'm clinging
For love is Lord of heaven and earth
How can I keep from singing?
Kristi kropp.
-Hej, fader. -Hej.
Hon verkar må bättre i dag.
-Gör hon? -Det tycker jag.
Det är bra. Vill ni ha kaffe?
Nej tack.
-Stor dag för Gabriel i morgon. -Ja.
Och själv, Leo?
Jag?
Vad har du för planer?
-Planer för vad då? -Livet. Framtiden.
Alla i din ålder har lämnat stan.
Jag vet inte riktigt.
Du borde följa med Gabriel i morgon.
Jag kan prata med Soraya om din mor.
Hon har rum.
Hon tar säkert emot din mor.
Du kan väl gå dit i morgon och höra efter?
Din mor skulle trivas där.
Då kanske ni ska fråga.
Du kan väl tänka på saken?
God kväll, fader.
När du lyssnade på fader Douglas
som pladdrade på om nåt helgon
låg jag under bänken och tittade under tjejernas kjolar.
Jag saknar tjejer.
De luktar så gott.
Och glass.
När åt du glass senast?
-Det var länge sen. -Eller hur?
Det första jag tänker göra i stan
är att äta glass med en tjej som luktar gott.
Jag hatar det här stället.
Du pissar på mig!
Du, din...
Kolla, Leo.
Kolla.
Jag har dig.
-Vatten... -Hämta lite vatten!
Hur är det?
Jag har aldrig berättat
att jag brukar besöka din mor.
Hela dagen får jag lyssna på folks problem
och behöver nån som lyssnar på mig.
Du kan prata med mig om du vill.
Om vad då?
Du och din vän var döda i tre timmar
men så vaknade du till liv igen.
Är inte det värt att tala om?
Vad minns du från i går?
Och de tre timmarna?
Alla barn försvann i havet.
Så det hölls ingen begravning.
Felet var inte mitt, sa fader.
Jag skulle inte känna nån skuld.
Gud hade ett syfte med mig.
Jag var inte övertygad.
Doña Soraya.
Vad gör du?
Jag har inget vatten.
Tack.
Leo.
Bra att du klarade dig.
Vad är det där på gården?
-Jag vet inte. -Vet du inte det?
Har inte du byggt det?
Jag vet att du har haft det svårt.
Det vet alla.
Men jag kan inte hjälpa dig om jag inte vet vad det är.
Efter ett år ville fader Douglas bygga upp skolan.
På natten krossades hans fönster
och kyrkan var tom i en månad.
Han föreslog det inte mer.
Hej.
Har du fortfarande inget vatten?
Hej, Bigo.
Är det mammas lykta?
Okej, Lela.
Du kommer att bli frisk.
Du ska få se.
-Fader? -Ja?
Vad är det?
När vi gick från Leos hus
började vi prata.
Om vad då?
Nån sa att...
Att det är ett tecken från Gud.
Att Leo är sändebudet.
-Vem sa det? -Alla.
Hör här...
Det kan vara farligt att dra förhastade slutsatser.
I dessa tider måste vi fokusera på Gud.
Annars kan vi gå förlorade.
Ja, fader. Ni har säkert rätt.
Det riktiga budskapet finns i kyrkan.
Det väntar på oss där varje dag.
Fader, Oscar kommer aldrig att sätta foten i kyrkan igen.
Han säger att en man som dödar ett barn döms till döden.
Men när Gud dödar 46 barn ska vi lovorda Honom.
-Vad tycker du om det? -Jag vet inte.
Men ibland känns det som att Gud har övergett det här stället.
Om vi bara fick ett tecken.
Bara en liten antydan om att Han fortfarande bryr sig.
Och du tror att Leo kan vara det tecknet?
Jag vet inte.
Ni pratade med Leo.
Kan det vara ett tecken från Gud?
Ja, det är möjligt.
Soraya?
-Kommer du hit ofta? -Ibland.
Mamma tog oss hit när vi var små.
-Tack för böckerna förresten. -Visst.
Jag har läst några, men jag förstod inte mycket.
De tillhörde min man.
Han läste i sängen med en hög med böcker mellan oss.
Jag brukade bli galen på lukten av gammalt papper.
Nu kan jag inte sova utan dem.
Får jag berätta nåt?
Jag brukade gå till ditt hus och titta på dig.
Inte på ett respektlöst sätt.
Jag ville bara se dig.
Jag visste det.
Hela tiden.
Sluta, mamma.
Mamma.
Fidelia, vill du ha mer ris?
-Fidelia? -Hon hör dig inte.
Släng det utanför stängslet.
Du har rätt, det är för grötigt. Kassavan är bättre.
Hon är vacker.
-Vem då? -Din mor.
Det är nåt romantiskt över henne.
Okej.
Men män ser väl inte så på sina mödrar.
Hon är ingen mor.
Jag menade inte det.
Det måste vara svårt att se henne så här.
Hade hon varit så här om jag hade dött istället för Tigo?
Det hade nog inte gjort nån skillnad.
En gång simmade jag med min bror.
Vi såg en boj långt ut från stranden.
Det fanns en klocka på den.
Vi insåg inte att det var omöjligt
så vi började simma mot den.
Vi kom för långt ut.
Vi fick panik och började ropa efter mamma.
Till slut såg hon oss och hoppade i vattnet
och simmade emot oss.
Jag försökte nå henne.
Men när hon nådde mig...
...passerade hon och räddade Tigo.
Hon visste nog att du var duktigare på att simma.
Ja. Jag vet.
Men hon hade ett val.
Och hon valde honom.
"...medan hon tyckte sig än urskilja de älskade dragen
än honom känna ej alls.
Moder, som icke det namnet är värd med ett hjärta så avogt!
Varför dig fjärma så där från min fader
och icke hos honom sätta i stället dig ner för att höra och fråga varandra?
Aldrig en annan kvinna än du skulle kunna ha hjärta
att från sin make sig draga tillbaks."
Jag vet att det låter galet, men det är sant.
-Bigo, vad är det som pågår? -Fader, det är ett mirakel.
Vad pratar du om?
Leo! Kom och titta!
Ni måste tro mig.
Ser ni, fader? Minns ni hur hon var?
Nu är hon glad. - Eller hur, Lela?
Señora Guzman.
Nån måste vara den första att glömma.
Har Soraya sovit här?
Vem påstår det?
Folk pratar.
Jag bryr mig inte.
-Är du hungrig? -Concha!
Concha!
Ja?
Fader Douglas och Leo är här för lunch.
Hej, Concha.
Ursäkta mig.
Nej, nej, fader. Ursäkta att jag är sen.
Det är nåt i görningen.
Folk har förändrats.
På grund av mig, säger fader Douglas.
Folk tror att jag är speciell.
Du vet väl att det inte är sant?
Du ska veta att jag förlåter dig.
För att du sköt bort pappa.
För att du drog mig i örat oförskyllt.
För att du älskade Tigo mer.
Sluta, mamma.
Du har rätt.
Du fick för lite majs.
Snälla mamma.
Jag vet att du hör mig!
Var är Leo?
Är det här nån slags lek
som bevisar hur smart du är?
Okej, så nu är det en båt. Grattis, så roligt.
Vad ska du med den till? Säg inte att du inte vet.
Kan du säga nåt för Guds skull?
Jag vill segla den.
Du kan inte mena allvar.
Varför inte?
Vad tror du händer om du sätter den i vattnet?
-Jag vet inte. -Men det gör jag.
Då sjunker den. Direkt.
Det är inte säkert.
Det gör den. Jag lovar.
Har du tänkt på
hur andra påverkas?
Har du tänkt på det? Det vore en katastrof.
Men om den mirakulöst flyter, vad bevisar det?
Vad fan skulle det bevisa?!
Nej, vi river den
och återställer allt.
Då kanske allt kan bli normalt igen. Vad fan nu det är.
När Tigo dog började pappa sova på soffan.
När han gav sig av gav han mig sin fickkniv.
"Hon låtsas", sa han.
Jag kastade kniven i havet.
-Jag ber om ursäkt. -Det gör inget.
Så där.
Nå, hur kan jag hjälpa er?
Jag drömde i natt, fader.
Det går bra. Berätta.
Jag födde, men istället för ett barn
strömmade en flod ut ur mig.
Vattnet forsade längs gatorna
och översvämmade hela stan.
Så alla samlades i Leos båt.
Den var större i min dröm.
Och sen seglade vi till en ö
där barnen skrattade och lekte.
Sen väckte Primo mig.
Hon skrattade i sömnen.
Vad tror ni att det betyder, fader?
Jag vet faktiskt inte.
Det får du bestämma.
Vad är det?
Vi har faktiskt bestämt oss.
Bestämt vad då?
Vi visste inte om det var rätt läge, men vi vill försöka skaffa ett till barn.
Så roligt. Grattis.
Grattis. Så roligt.
Fadern, Sonen och den heliga Ande.
Underbart.
Här, Carmen. Den färgen passar till.
Ja, det blir bra. Sätt den gröna kanten vid den vita.
Ja, sätt dem tillsammans. Vi får ha dubbla.
Använder du en stark tråd till det?
Nej, ta den här. Kom ihåg att ha dubbla kanter.
Hej.
Hej, Leo.
Bigo.
Jag tänkte...
...att jag kanske borde lämna Lela här med kärran.
Om du behöver flytta nåt mer.
Okej. Tack.
Men kom ihåg mig när tiden är inne.
Hola, Leo.
Det ser bra ut.
Stabilt.
Vad är det där?
Ett segel till dig.
-Ett segel? -Ja.
Mödrarna i samfundet har gjort det till dig.
Får jag slå mig ner?
Du, jag...
Jag mår dåligt över det jag sa.
Du tog väl inte illa upp?
Okej. Och du vet...
Jag har tänkt mycket på din båt på sistone.
Vad den betyder och hur den kan hjälpa folket.
Det slog mig att det kanske inte är meningen att den ska segla.
Den ska kanske vara nån slags symbol.
-En symbol? -Ja. Vore det så illa?
Och vet du vad?
Vi kan flytta den närmare kyrkan till en centralare plats.
Då kan alla se den hela tiden.
Och den kan vara en stor inspirationskälla.
Tänk på saken.
Jag tror att Gud har gett dig ett gyllene läge här.
Det vill vi inte förkasta.
Jag skulle bjuda på kaffe om jag hade vatten.
-Är allt som det ska? -Ja.
Hur reagerade folk när jag dog?
-Hur så? -Jag vet inte.
Jag är bara nyfiken.
Brydde sig nån?
Det gick så snabbt.
Jag borde gå hem.
-Ses vi i morgon? -Nej, jag...
Jag kan göra färdigt allt själv.
Leo!
Du måste hjälpa mig.
Leo är här.
Allt är bra nu. Allt är bra, Rosita.
Kom igen! Gör nåt!
Hjälp henne!
Rosita.
Stanna med mig.
Rosita, Rosita.
Släpp inte taget. Nej, nej, nej.
Andas.
Nej, nej, nej.
Nej, nej.
Ut härifrån.
Försvinn härifrån!
Rosita, Rosita.
Jag förstår inte. Ni var ju så entusiastiska.
Varför föda ett barn till så mycket sorg?
Det är naturligt att sörja döden. Sörjde inte Jesus Lasarus?
Vi får inte ge upp hoppet.
-Hur är det med honom? -Inte bra.
Han har suttit där hela natten.
Pedro.
Vad ska du med macheten till?
Jag tänkte döda hans mor.
Så att han ska må som jag.
Han är bara en pojke.
Och när bestämde ni det?
-Vad gör du? -Soraya och jag lämnar stan.
När då?
-I dag. -Nej, du kan inte göra så.
Inte nu. Folket behöver dig.
-Jag kan inte hjälpa dem. -Hör här.
De är förvirrade.
De behöver nåt att tro på nu.
Det är er uppgift.
Lyssna på mig!
Jag kan inte göra det här ensam.
Vi ska flytta båten till kyrkan.
Och visa dem att du inte har gett upp.
Jag tar hand om resten.
Du är skyldig så pass.
Fader Douglas?
Försiktigt!
Försiktigt! Lugn!
Försiktigt!
Försiktigt! Så där ja. Lite till!
Lite till, det ser bra ut! Så där ja!
Försiktigt!
Det blir bra så!
-Han är där med Leo. -Jag sa ju det!
Leo.
Vi gör det rätta.
Där är hon! Hon hjälper dem!
Nej.
Låt mig vara!
Sluta!
Vad fan gör ni? Försvinn därifrån!
Hjälp mig! Snälla, hjälp mig! Låt den inte brinna upp!
Hjälp mig!
Vad är det med er?
Hjälp mig, snälla! Den får inte brinna upp!
Hjälp mig!
Snälla, hjälp mig!
Hjälp mig, för Guds skull! Vad håller ni på med?
Ibland tänker jag hur annorlunda allt vore...
...om vågen hade kommit mitt i natten.
Med alla barnen trygga i sina sängar.
Nästa dag hade alla blivit så tacksamma
när de insåg att de hade undvikit en tragedi.
Kan du tänka dig det?
Folk skulle prata om miraklet i åratal.
Vilket mirakel.
Samma våg träffade samma byggnad, men vid en annan tidpunkt.
Jag har trott på mirakel i hela mitt liv.
Nu tror jag att ett mirakel kanske
enbart är en tragedi
som undveks av en slump.
Jag är ledsen.
Tigo...
Leo...
Leo!
Mamma.
Leo!
Leo! Nej!
Fader Douglas säger
att vi är som regndroppar.
"Du känner dig ensam nu", förklarade han.
"Men en dag möter du havet
och inser att alla regndroppar hör ihop."
Kanske han har rätt.
Kanske vi försöker möta varandra.
Jag vet inte.
Men om jag når havet...
...är jag nog inte rädd.
Och jag känner mig inte ensam längre.
Undertexter: Cecilia Lindmark